Våren 1925 återvände jag till Paris, till gamla vänner och vanor.
Jag trodde att jag var färdig med Brideshead, men jag hade fel.
-Rex! -Var är han, Charles?
De sa var du äter lunch, men jag hittade dig inte. Är han med dig?
Har han smitit ifrån dig också?
Vi kom igår kväll och ska åka till Zürich i dag.
Jag lämnade honom efter middagen och gick till Traveller's och spelade.
-Och när du kom tillbaka var han borta. -Nej, men det hade varit bättre.
Han väntade på mig. Jag vann en rejäl hacka på Traveller's.
Sebastian snodde pengarna när jag sov.
Han lämnade bara två biljetter till Zürich.
Det var nästan 300 pund.
-Så nu kan han vara var som helst. -Ja, var som helst.
-Du gömmer honom möjligen inte? -Mitt samröre med familjen är över.
Mitt har just börjat.
Jag lovade en herre på Traveller's revansch. Äter du middag med mig?
-Var? -Jag brukar gå till Ciro's.
-Vad sägs om Paillard's? -Aldrig hört talas om. Jag bjuder.
Då beställer jag maten.
-Vad hette det? -Jag skriver upp det åt dig.
Det var inte ofta jag fick chansen att äta så fin middag-
-och skulle jag dras med Rex, fick det bli på mitt sätt.
Stannade du länge på Brideshead när jag hade åkt? Pratade de om mig?
Markisinnan hade dåligt samvete för din skull.
Hon skrädde visst inte orden sista gången ni träffades.
"Förhärdat ondskefull och medvetet grym."
-Hårda ord. -Det kvittar vad folk kallar en.
Bara de inte kallar en duvpaj och äter upp en.
Det är ett talesätt.
Jag vill ha lök med kaviaren. Det lär förhöja smaken.
Pröva utan först, och berätta mer nyheter om mig.
-Greenacre, eller vad han hette... -Samgrass.
Han åkte dit. Han spelade oskyldig i några dagar efter att du hade åkt.
Vi fick honom nedkörda i halsen tills Julia fick nog och avslöjade honom.
Tanten Marchmain har inte sagt ett ljud till någon.
Hon är väldigt sjuk. Kan trilla av pinn när som helst.
George Anstruthers gav henne två år till. Vad är det för soppa?
Det är ängssyra. Jag tänkte att du skulle uppskatta det efter kaviaren.
Är det sant?
-Hur vet du det? -Jag har hört det.
Jag ger henne högst ett år.
Jag vet en läkare i Wien, men hon vägrar göra någonting.
Hennes religion gör väl att hon inte tar kroppen på allvar.
Maten är inte så pjåkig. Någon borde ta över stället och rusta upp det.
De kommer att få det svårt ekonomiskt, om de inte passar sig.
Jag trodde att de var enormt förmögna.
De låter bara pengarna sitta.
Den sorten är fattigare än de var 1914, men familjen Flyte inser inte det.
Jag försökte stänga honom ute och hän gav mig åt maten.
Men vissa fraser bröt igenom-
-och påminde mig om Rex hårda, hagalna värld.
Det var det han sysslade med - dödlig sjukdom, skuld och girighet.
Julia är snart 20. Jag vill inte vänta tills hon blir myndig-
-men bröllopet ska gå rätt till. Hon får inte bli lurad på sitt underhåll.
Hans mål var uppenbart. Han ville ha en kvinna-
-den bästa på marknaden, och hon skulle vara billig.
Det har blivit dags att göra slag i saken.
I St. Margarets i Westminster, eller var katoliker nu gifter sig.
Kungligheter, premiärministern fotograferad på kyrktrappan...
Eftersom markisinnan vägrar samarbeta så tänker jag ordna det med gubben.
Han går med på vad som helst för att reta henne.
Han är i Monte Carlo. Jag skulle dit när Sebastian var i Zürich.
Det är så opraktiskt att jag har tappat bort honom.
Konjak är något jag kan.
Färgen är för ljus, och jag känner inte smaken i den här fingerborgen.
-Vill du inte göra mig sällskap? -Nej, jag nöjer mig med det här.
Man ska inte dricka, om man inte uppskattar det.
Bröllopet hölls i början av juni.
Jag såg annonsen i Daily Mail och antog att Rex hade övertalat gubben.
Men varken några kungligheter eller premiärministern var närvarande-
-och inte heller någon från Julias familj.
Det lät ganska avslaget. Först långt senare hörde jag hela historien.
Det är dags att tala om Julia-
-som fram till nu har spelat en något gåtfull roll i Sebastians drama.
Det var så vi båda betraktade varandra-
-men medan Sebastian i sitt förfall bleknade och vittrade sönder-
-så framstod Julia allt tydligare.
När hon hämtade mig på stationen-
-och körde hem mig den där sommaren 1923-
-så var hon 18 år och kom från sin första London-säsong.
Vissa sa att det var den mest lysande säsongen sedan kriget.
Under de där veckorna strålade hon.
Hon var en del av solljuset i träden och glansen i spegelglaset.
Hon överglänste alla sina jämnåriga, men hon hade mycket emot sig:
Skandalen med hennes far, en nedärvd skamfläck som dämpade hennes glans-
-och förstärktes av hennes egen nyckfullhet, hennes egensinne-
-och jämförelsevis lediga sätt.
Sedan var det hennes religion.
Den verkade alltid stå mellan henne och hennes naturliga mål.
Avsade hon sig sin katolska tro, skulle hon hamna i helvetet-
-medan protestantiska flickor, i säll okunnighet-
-kunde gifta sig med den äldste sonen och komma till himlen före henne.
Julia kunde inte få en äldste son.
I en familj med fyra söner kunde en katolik få den yngste-
-men yngre söner, som inte ärvde, talade man inte om.
Det fanns andra katoliker, men de dök sällan upp i Julias värld.
Vad återstod? Det var Julias problem efter hennes triumf i London.
Jag var inget för henne.
Det visade hon när hon tog emot min cigarett.
När Julia lämnade Sebastian och mig ensamma på Brideshead-
-så åkte hon till sin tant, lady Rosscommon, i Cap Ferrat.
Där övervägde hon sitt problem. Hon visste att det gick att lösa.
Det måste finnas människor utanför hennes värld som dög.
Tyvärr måste hon söka upp dem.
Rex Mottram och Brenda Champion bodde i villan bredvid.
De gästade en tidningsmagnat och umgicks med politiker.
Eftersom de bodde så nära, blandades de båda sällskapen-
-och Rex började försiktigt uppvakta Julia.
Rex ålder var en fördel-
-för bland Julias vänner ansågs unga män tafatta och finniga.
De äldre ansåg honom vara en knöl-
-men Julia såg genast hans elegans-
-som förde tankarna till Prince of Wales, magnumflaskor och cigarrer.
Hans chaufför kunde vänta i timmar, något hennes vänner skulle avundas.
Han ställning hade något mystiskt, kriminellt över sig.
Han sades vara beväpnad-
-och det faktum att han tillhörde Brenda Champion lockade Julia.
Han hade varit rastlös hela sommaren. Mrs Champion var en återvändsgränd.
Den första upphetsningen hade övergått i irritation.
Rex krävde en vidare horisont och ville konsolidera sin vinst.
Det var dags att han gifte sig.
I Cap Ferrat kunde Rex bara etablera en vänskap, som kunde växa senare.
Han var aldrig ensam med Julia, men han bjöd med henne överallt.
Därför skrev lady Roscommon till lady Marchmain-
-och mrs Champion flyttade honom till Antibes tidigare än planerat.
Men i den relativa friheten i London blev Rex hängiven Julia.
Han planerade sitt liv runt henne och gick till ställen där hon kunde vara.
Han var alltid redo att köra henne vart hon ville-
-och under hela tiden gjorde han aldrig några närmanden.
När de besökte Brideshead mellan jul och påsk, var han oumbärlig.
Och plötsligt, helt oväntat, upptäckte hon att hon var kär.
Hon kom till denna oväntade insikt en kväll i maj-
-när Rex skulle arbeta i Underhuset.
På Charles Street såg hon honom lämna Brenda Champions hus.
-Ja, ers nåd... -Jag är helt utsvulten, Wilcox.
-Kan jag få lite bröd och mjölk? -Var det allt, ers nåd?
Och Wilcox...
När mr Mottram ringer i morgon, säg att jag inte får störas.
Jag shoppar med hennes nåd i dag. Hälsa lady Rosscommon att jag blir sen.
Jag kör till familjen Chasm på fredag, så jag behöver bilen.
-Har mr Mottram ringt? -Ja, fyra gånger.
-Ska jag koppla om han ringer igen? -Ja... Nej, säg att jag är ute.
Mr Mottram väntar, ers nåd. Jag visade in honom i biblioteket.
Jag vill inte träffa honom, mamma. Be honom gå sin väg.
Så ovänligt av dig. Han är inte min favorit bland dina vänner-
-men jag har nästan blivit fäst vid honom.
Man kan inte avpollettera människor som mr Mottram hur som helst.
Måste jag träffa honom? Det blir bara ett uppträde.
Dumheter! Du virar honom runt lillfingret.
Har du väntat länge?
Jag åt lunch med mamma, hon ville att jag skulle följa med och shoppa.
-Hur var det i Underhuset i går? -Ganska trist.
-Stannade du länge? -Jag var hemma vid halv två.
Varför svarade du inte när jag ringde?
-Vilken tid kom du dit? -Vid åtta-tiden.
Kanske lite senare, jag var tvungen att åka någonstans först.
-Vart då? -Det är slut.
Vad då?
Det vet du mycket väl.
Hon ville höra det från mig.
Jag struntar i om du träffar Brenda Champion, du får göra vad du vill.
Får jag?
Jag träffar henne aldrig mer, om det är det du vill.
När Julia kom ut från biblioteket en timme senare var hon förlovad.
-Jag varnade dig. -Du sa att det kunde bli ett uppträde.
Jag kunde inte drömma om det här.
Du sa att du var fäst vid honom.
Jag anser honom helt olämplig som din make. Det kommer alla att göra.
-Åt helsike med dem! -Vi vet ingenting om honom.
Jag förstår inte hur du kunde göra något så dumt.
Annars får jag inte bli arg på honom när han är med den där kvinnan.
Du pratar om att rädda fallna kvinnor - jag räddar en fallen man.
-Jag räddar honom från att synda. -Var inte vanvördig.
Är det inte en synd att ligga med Brenda Champion?
Eller oanständig!
Han har lovat att aldrig mer träffa henne.
Det kan jag inte begära, om jag inte är kär i honom.
Jag struntar i mrs Champions moral, men inte i din lycka.
Jag tror att mr Mottram är en god vän-
-men jag litar inte på honom, och han skulle få otrevliga barn.
Du ångrar dig om några dagar.
Under tiden får ingen veta något - inte ens ana.
Ni får sluta gå ut och äta lunch och bara träffas här.
Det är bäst att jag talar med honom.
Nu började en ett år lång hemlig förlovning.
Det var påfrestande. Rex visade henne sin kärlek den eftermiddagen.
Inte som hon upplevt det tidigare, med osäkra pojkar-
-utan med en passion som lockade fram något liknande hos henne.
Deras passion skrämde henne-
-och en dag kom hon från bikten fast besluten att slå upp förlovningen.
När jag biktade mig i skolan-
-så brukade jag hitta på synder, för mina egna verkade så tråkiga.
En gång tog det en timme och en kvart. Resten av klassen knäböjde utanför.
Syster Goddard var ursinnig. Vi hann inte gå och simma.
Men hon kunde inte fråga vad jag hade sagt. Det är heligt, förstår du.
-I dag tog det bara fem minuter. -Och vad fick du för straff?
-Tre Hell dig Maria. -Och sedan är du vit som snö...?
Helt vit är jag ju inte...
För att bli förlåten, måste man ha goda avsikter.
Julia, dina avsikter är alltid de bästa.
Det är det jag menar. Vi kan inte fortsätta så här.
Annars måste jag sluta träffa dig.
Jag vill inte göra dig olycklig.
Det vet jag. Jag vill inte vara olycklig.
Jag kan inte hjälpa det.
Inte jag heller.
-God dag, Wilcox. Hur står det till? -Bra, sir.
I sex veckor höll de distansen.
De kysstes bara när de hälsade, satt långt isär-
-talade om var de skulle bo och om Rex chanser att bli statssekreterare.
Julia var nöjd, förälskad och hade siktet inställt på framtiden.
Men strax innan riksmötets slut-
-hörde hon att Rex hade tillbringat helgen i Sunningdale-
-och att mrs Champion också hade varit där.
-Hur gick det med valkretsen? -Vad menar du?
Helgen. Hade du inte ett möte med valkretsen?
Planerna ändrades. Jag fastnade med Teddy Behrens i Sunningdale.
Bankirer och börsmäklare, Julia. Du hade avskytt det.
Hur var din helg? Jag saknade dig väldigt mycket.
Avskydde Brenda Champion också helgen?
Det vet jag inte. Jag talade knappt med henne.
Teddy hade bjudit in en massa folk.
Jag förstår.
Vilket sammanträffande!
Du måste ha blivit glatt överraskad.
Jag var förvånad över att hon var där. Jag visste inte att hon kände Teddy.
-Ljug inte för mig, Rex. -Julia...!
Ibland förstår jag mig inte på dig.
Vad förväntar du dig? Försöker du aldrig se det från min sida?
Vilken rätt har du att kräva så mycket när du ger så lite?
Jag ringer dig senare.
Det kan väl inte vara fel att jag begår en mindre synd-
-för att förhindra att han begår en mycket värre?
Enligt kyrkan skulle ni begå en dödlig synd, lady Julia.
Den här mannens beteende i andra sammanhang-
-skulle inte förminska er synd.
Jag kan tyvärr inte säga det ni vill höra.
Jag måste ge er kyrkans ståndpunkt-
-och påminna er om att Herren förstår era prövningar-
-och älskar er när ni kämpar emot dem.
Då är det dags för er att bikta er.
Nej tack.
Jag tror inte att jag har lust i dag.
Adjö, fader.
I och med det tog hon avstånd från sin religion.
Den julen tog inte Julia nattvarden, och lady Marchmain blev sviken:
Först av mig, sedan av mr Samgrass, under 1925 års första gråa dagar.
Hon förbjöd allt tal om förlovningen. Julia och Rex förbjöds att träffas.
Ändå tyckte hon inte att det var orimligt-
-att Rex följde med Sebastian till doktor Borethus.
När det gick i stöpet åkte Rex till lord Marchmain i Monte Carlo-
-och fullbordade hennes nederlag.
Har min bror försvunnit? Så märkligt.
Han har gått upp i rök. Han och 300 pund, som han tog med sig.
-Vi ersätter dig naturligtvis. -Det behövs inte.
Kan du inte hitta honom? Jag trodde att du var bra på sånt här.
Det kan bli svårt. Alkoholister är mycket påhittiga.
Ja, jag förstår...
Min mor kommer att bli orolig. Hon ska ta med sig Julia utomlands.
-Det blir nog inget med det. -De ska vara borta hela vintern.
Hon tycker att det är dags att ditt umgänge med Julia upphör.
-Julia och jag ska gifta oss. -Det går nog inte.
Min mor lär inte ändra uppfattning.
Jag talade med din far i Monte Carlo och fick hans samtycke på papper.
Han verkade tycka att det var en strålande idé.
Rex tog sig an förberedelserna med stor entusiasm.
Han köpte inte ringen hos Cartier-
-utan hos en man i Hatton Garden, som hade stenarna i ett kassaskåp-
-och la upp dem på ett skrivbord.
Hon förvånades över allt Rex visste och inte visste.
Båda sidorna bidrog till hans dragningskraft.
Det blev problem med äktenskaps- förordet, som Julia struntade i.
Jag vägrar att binda mitt kapital.
Juristerna misströstade. Rex vägrade binda något kapital.
Jag låter mina pengar arbeta. Jag förväntar mig 15-20%.
Det är slöseri att binda kapital på 3,5%.
Det är det säkert, älskling.
De beter sig som om jag försökte råna dig.
Ska de säga! De skulle råna dig på två tredjedelar av din inkomst.
-Spelar det någon roll? Vi är väl rika? -Din bror förstår inte en annan sak.
Jag vill ha ett anständigt bröllop, som det kungliga bröllopet i Madrid.
Din kyrka kan verkligen slå på stort.
Jag har aldrig sett något som går upp mot de där kardinalerna.
-Hur många har ni här i England? -Bara en.
Kan vi hyra in fler från utlandet?
Ett blandäktenskap sköts oftast väldigt diskret.
Jag är väl inte en nigger, heller?
-Mellan en katolik och en protestant. -Då får jag väl bli katolik.
Hur bär man sig åt?
Lady Marchmain förfärades av denna nya utveckling.
Den påminde henne om hennes eget bröllop och en annan konvertering.
Jag undrar om du förstår vilket stort steg du tar, Rex.
Det vore syndigt, om du inte har en stark tro.
Lady Marchmain... Jag påstår inte att jag är djupt troende.
Och jag är ingen teolog.
Jag vet att två religioner inte kan samsas under ett tak.
Om er kyrka är god nog åt Julia, är den god nog åt mig.
-Jag ska ordna med undervisningen. -Jag har inte tid, det vore bortkastat.
-Ge mig formuläret, så skriver jag på. -Det brukar ta några månader.
Ofta ett helt liv.
Jag lär mig snabbt.
Så Rex skickades till fader Mowbray:
En präst som var känd för att lyckas med förhärdade noviser.
Ni vet säkert vad som menas med bön och bönens kraft.
Jag vill att ni talar om vad ni själv menar med bön.
Jag menar ingenting. Tala om det för mig.
Genom bönen kan alla, hög som låg-
-känna samhörighet med Gud och be Honom om förlåtelse och barmhärtighet.
Det var bönen. Vad kommer sedan?
Skulle ni säga att Herren har mer än en ett ansikte?
Så många ni säger, fader.
Vi försöker med en annan fråga... Låt oss anta...
Låt oss anta att påven ser ett moln och säger att det kommer att regna.
-Är det säkert att det gör det? -Ja, fader.
Men tänk om det inte gör det. Tänk om det inte faller något regn.
Det skulle regna i andlig mening, men vi är för syndiga för att se det.
Han är den svåraste konvertit jag har träffat på.
Han verkar inte ha någon intellektuell nyfikenhet eller naturlig fromhet.
Han verkar inte tillhöra någon känd typ av hedendom.
Tror du inte att Rex enbart gör det här för att vara oss till lags?
-Han skulle aldrig komma på tanken. -Menar han allvar med att konvertera?
Han är fast besluten att bli katolik.
Fader vår, som är i himmelen, helgat vare Ditt namn...
Vårt dagliga bröd giv oss i dag och förlåt oss våra synder...
Inled och icke i frestelse utan fräls oss ifrån ondo. Amen.
Hell dig Maria, full av nåd Herren är med dig
Välsignad är du bland kvinnor och välsignad är din livsfrukt Jesus
Heliga Maria, Guds moder...
Bed för oss syndare nu och i vår dödsstund. Amen.
Vem förtjänar att komma till himlen?
Den som är god. Den som älskar och tjänar Gud och dör i nåd.
Vad förtjänar de onda, som dör i synd?
De onda som dör i synd förtjänar att komma till helvetet.
Ni gör framsteg. Men innan ni går, är det något ni funderar över?
Jag tror inte att ni är ärlig mot mig.
Jag tänker ansluta mig till er kyrka, men ni undanhåller för mycket.
Jag har talat med en from och kunnig katolik och lärt mig ett och annat.
Man måste sova med fötterna åt öster, där himlen ligger-
-så att man kan gå dit, om man dör. Jag ligger åt vilket håll som helst-
-men ska en vuxen man tro på att man går till himlen?
En påve gjorde sin häst till kardinal-
-och man kan skicka folk till helvetet genom att lägga deras namn i en låda.
Det finns säkert en orsak till det här-
-men jag borde höra det från er, inte från någon annan.
Vem kan han ha talat med? Kan han ha drömt det?
Vad är det, Cordelia?
Vilken idiot! Vilken jubelidiot!
-Cordelia... Det var du. -Hur kunde han svälja det?
Jag sa en massa annat, om heliga apor i Vatikanen-
-och alla möjliga saker.
Du har då försvårat mitt arbete.
Det gör honom riktigt älskvärd.
Ni får behandla honom som en enfaldig, fader Mowbray.
-Det här ser bra ut. -Pendle-Garthwaite, en teservis.
Familjen Bunting ger nog bara 30 shilling.
En teservis till, från familjen Chasm.
Blanda inte ihop korten, vi försöker göra en lista.
Det blir tillräckligt svårt att tacka alla som det är.
Rex undervisning fortsatte-
-och fader Mowbray välkomnade honom in i kyrkan strax innan bröllopet.
Inbjudningarna var utskickade, och presenterna strömmade in.
Då kom det som Julia kallade "Brideys bomb".
Spruckna vaser från tant Betty.
De är förfärliga!
-De stod på trappan vid Buckbourne. -Rex tycker säkert om dem.
Ni får packa ned allt igen.
-Vad menar du? -Det blir inget bröllop.
Jag har gjort vissa förfrågningar när det gäller min blivande svåger.
Jag har just fått svaret.
Han gifte sig i Montreal 1915 med en miss Sarah Evangeline Cutler.
Rex... Är det sant?
Ja, det är sant. Än sen?
Än sen, säger du? Är du helt från vettet?
-Lugn, Bridey. -Det är bäst att du har en förklaring.
Bli inte så upprörda, hon betyder ingenting.
Jag var väldigt ung.
-Vem som helst kan begå ett misstag. -Jaså, det säger du...
Skilsmässan blev klar 1919.
Vad är det som är så märkvärdigt?
-Du kunde ha berättat det. -Jag har inte tänkt på henne på åratal.
Kära, söta klumpeduns! En katolik kan inte gifta sig så länge hustrun lever.
-Jag skildes ju för sex år sen. -En katolik kan inte skilja sig.
Jag var inte katolik, och jag skilde mig.
Förklarade inte fader Mowbray om äktenskapet?
Han sa att jag inte fick skilja mig från dig.
Jag minns inte allt fader Mowbray sa. Heliga apor, avlatsbrev...
De sista fyra sakerna... Det var omöjligt att lägga allt på minnet.
Din kusin Francesca gifte sig två gånger.
-Hennes äktenskap upplöstes. -Då ordnar jag det.
Vad kostar det och vem sköter det? Kan fader Mowbray ordna det?
Jag vill göra det rätta. Ingen talade om det för mig.
Vad ska jag göra? Säg inte att det inte finns någon som kan ordna det?
Det finns ingenting att göra. Ert giftermål kan inte äga rum.
Jag beklagar att det kom så plötsligt. Du borde ha sagt det själv.
Du kanske har rätt.
Jag borde kanske inte gifta mig i er katedral.
Men katedralen är bokad, och ingen där ställer några frågor.
Varken kardinalen eller fader Mowbray vet någonting.
Ingen utom vi vet om det. Varför bråka?
Varför inte bara hålla tyst och låta allt ha sin gång?
Jag kanske riskerar att hamna i helvetet. Den risken tar jag.
Det har ingen annan med att göra.
Varför inte? Jag tror inte att prästerna vet allting.
Jag tror inte att man hamnar i helvetet för såna saker.
Jag vet inte om jag tror på det överhuvudtaget.
Så ser i alla fall vi på saken.
Vi ber er inte riskera era egna själar. Lägg er inte i, bara!
Jag hatar dig, Julia!
Alla är väldigt trötta.
Vi borde prata.
Jag föreslår att vi diskuterar det senare.
Det finns inget att diskutera, förutom hur vi ska sköta det här snyggt.
Mor och jag ordnar det. Vi sätter en annons i The Times.
Skicka tillbaka presenterna. Vad gör man med tärnornas klänningar?
Håll tyst, Bridey!
Ni kanske har rätt.
Ni kanske kan hindra oss från att vigas i er katedral.
Då gifter vi oss i en protestantisk kyrka.
-Jag kan förhindra det också. -Men det tror jag inte att du gör.
Jag är Rex älskarinna, och det fortsätter jag med - gift eller inte.
Är det sant?
Nej, det är det inte. Men jag önskar att det vore det.
Jag förstår...
Jag orkar inte mer just nu.
Vi får diskutera det här senare.
-Vad fick dig att säga det? -Det undrade Rex också.
Jag var för fäst vid Rex för bara att säga: "Det blir inget bröllop,"
Jag ville bli en ärbar kvinna. Det har jag velat ända sen dess.
Förhandlingarna fortsatte. Stackars mamma...
Rex telegraferade till pappa:
"Julia och jag föredrar protestantisk vigsel. Har ni några invändningar?"
Han svarade: "Låter förtjusande."
Åh, Charles! Vilket sjaskigt bröllop.
Savoy Chapel var för frånskilda par.
Det var ett kyffe - inte vad Rex hade tänkt sig.
Jag ville ha en borgerlig vigsel med några städerskor som vittnen-
-men Rex skulle absolut ha tärnor, apelsinblom och brudmarsch.
Så förfärligt!
Mamma betedde sig som en martyr och krävde att jag bar hennes slöja.
Klänningen var planerad utifrån den.
Mina vänner kom, och det gjorde även Rex så kallade vänner.
Annars var det en märklig samling. Ingen från mammas sida kom.
Några från pappas sida var där. Alla de stelbenta höll sig borta:
Anchorages, Chasms och Vanbrughs. De hade ändå alltid sett ned på mig.
Rex var ursinnig - det var dem han ville ha.
Cordelia tog värst vid sig. Först vägrade hon prata med mig.
På bröllopsmorgonen rusade hon in till mig med tårarna forsande-
-bad mig att inte gifta mig, kramade mig och gav mig en brosch-
-och sa att hon bad för att jag alltid skulle vara lycklig.
Alltid lycklig, Charles.
Så det såg aldrig ljust ut. Det var dömt att misslyckas från början.
Men jag var galen i Rex.
Det är lustigt att tänka sig.
Fader Mowbray såg genast det som det tog mig ett års äktenskap att inse.
Han var helt enkelt inte där.
Han var ingen hel människa utan en bit av en som utvecklats på onaturlig väg.
Något i en flaska - ett organ på ett laboratorium.
Jag trodde att han var en primitiv vilde-
-men han var något helt modernt-
-som bara vår vidriga tidsålder kan skapa.
En liten bit av en människa som låtsade vara hel.
Men det är över nu.
Det hade gått tio år när hon berättade det för mig.
Mitt under en storm på Atlanten.